Иван Вазов
Повехнала роза

chitanka.info

Повехнала розо,

повехнало цвете,

от време честито,

о спомен мил, клети!

Не ща да те фърла —

обичам скръбта ти, —

аз искам да гледам,

кат капат листа ти;

как капат печално

безвонни и бледни —

как нижат се твойте

минути последни…

Че сладко е, цвете,

на оня, що вене,

надежди и радост

изгубил и стене,

картини на жалост

да гледа без дума —

как младото чезне,

как живото клюма,

как стонът зефирни

в гората издъхва,

как славеят млъква,

потокът пресъхва;

как пада без време

разбитата лира

и розата нежна

как чиста умира.

1883

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.